Hranický týden 5, 1999, č. 37, 24. září, s. 3:

ROZHOVOR, KTERÝ SE NIKDY NEUSKUTEČNIL

Nedávno odešel po ročním váhání do důchodu Mgr. Jiří Necid, dlouholetý pracovník odboru školství, kultury a cestovního ruchu MÚ v Hranicích. Při příležitosti této dlouho očekávané události jsem ho požádal o rozhovor. Samozřejmě jenom v duchu, takže tento rozhovor je zcela fiktivní. To však neznamená, že události v něm uvedené nejsou pravdivé.

Pane Necide, jak se máte a jak užíváte zaslouženého odpočinku?

Mám se dobře, ale o nějakém odpočinku nemůže být řeč, protože i když jsem v důchodu, pracuji dál a jako pracující důchodce mám na starosti vydávání Moravské brány, informačního bulletinu hranické radnice.

Neopustil jste tedy svoje místo.

Ano i ne. Jsem teď sice zařazen do kanceláře starosty a podřízen odboru vnitra, ale sedím stále u svého stolu na odboru školství, kde jsem pracoval jako vedoucí a pak jako řadový pracovník

. Jinde bych si asi těžko zvykal, mám tam kamarády a také tam pracuji na "mažoretkách". Víte, celou dobu jsem z tohoto místa organizoval možné i nemožné a starý strom se nemá přesazovat. Taky to má tu výhodu, že nejsem svým nadřízeným na očích.

Máte tedy možnost dál ovlivňovat dění ve městě?

Samozřejmě, mám možnost mluvit do všech věcí a plánů radnice, mám značné zkušenosti a v minulosti jsem vynaložil spoustu energie na to, aby se o našem městě vědělo široko daleko.

Dařilo se vám to ?

Myslím, že ano, pro zviditelnění Hranic jsem napsal spolu s bývalým starostou knihu "Hranice- navštívenka", připravoval jsem různé skládačky, mapy, výstavu ve Vídni a hlavně "mažoretky".

To všechno je veřejnosti známo, méně známo je, jak na to všechno došlo.

Podívejte se, lidé jsou po staletí stejní a když se jim nabídne možnost tzv. zviditelnění, tak nehledí na to

, jak se to dělá. Takže jsem mohl ve svém zaměstnání psát knihu a dělat všechny další akce, i když to nebyla má pracovní náplň a byl jsem placen za něco úplně jiného. Hlavní je vždy přesvědčit tu správnou osobu, že to, co navrhuji, je nejlepší. Ale není to zase až tak těžké, stačí trošku uhodit na správnou strunu a je to. Bývalý starosta se na knize nijakým zvláštním způsobem nepodílel, ale napsal jsem ho tam jako spoluautora a tím jsem si ho tak trochu zavázal. Při přípravě výstavy "Hranice ve Vídni" jsem zase využil nabídky paní Pavelkové, mé podřízené, která do Olšovce k sobě domů pozvala ty správné lidi, udělala se trachtace a bylo. Byla to ta správná atmosféra, fotografie v knize na straně 192 je toho navěky jasným dokladem. Taky musíte umět trochu zalichotit. Tak například jsem nechal vytisknout takovou skládačku o městě, do které jsem vtipně umístil fotografie tří starostů : Hranic, Voorburgu a Vídně. Hranice a Voorburg mají přátelské kontakty, to ano, ale komu by se nelíbilo mít svou fotku vedle fotky starosty hlavního města Rakouska. No řekněte.

A co na to vídeňský starosta? Souhlasil s tím?

No dovolte, přece se ho nebudu ptát !

Celá akce s knihou měla ale dohru.

Podívejte se, aby kniha mohla vyjít, potřebovali jsme peníze. No a já jsem byl správcem kapitoly (financí) na odboru školství. Tak jsem jednoduše dal příkaz k úhradě knihy z prostředků určených na něco jiného. Existoval a existuje dodnes v zákoně o obcích paragraf a také předpis radnice, který určuje postup při financování různých akcí. Já jsem ho jednoduše obešel

. Bohužel celou věc odhalil audit a jeho zprávy se chopil jeden člen zastupitelstva a kontrolní komise celou akci prověřovala. Jelikož se mé křeslo vedoucího odboru značně nachýlilo, volil jsem po dohodě s bývalým starostou dobrovolný odchod z funkce a na odboru jsem zůstal jako řadový pracovník. Zprávu kontrolní komise hodnotila městská rada a ta rozhodla, že se nic nestalo. Zviditelnění města zvítězilo.

Kniha leží na pultech dodnes a nikdo ji nechce.

To není moje starost, současná rada rozhodla o rozdělení části nákladu školám a tak se alespoň někam dostane.

Co jste dělal potom, kniha byla hotová...

Víte, několik akcí mě napadlo zároveň. Kniha byla takovým odrazovým můstkem. Vymyslel jsem soutěž mažoretek. Vlastně mažoretky běžely už v době vzniku knihy. Jenom jsem pak na ně měl více času. Samozřejmě v pracovní době. I tady však došlo k napadení tím samým členem zastupitelstva, kterému se nelíbilo, že akci organizuje úřad. Tak jsme tedy založili občanské sdružení Mažoretky Hranice a jeli jsme dál. S městem jsme se dohodli, dostali jsme příspěvek jako kulturní aktivita a možnost využívat úřadu pro organizaci soutěže. To znamenalo bezplatné používání telefonů, faxu a pošty. Časem k tomu ještě přibylo bezplatné používání služebních vozidel městského úřadu. Bez toho se taková soutěž organizovat ani nedá.

Radnice tedy uzavřela smlouvu s občanským sdružením a městem. Vlastně pověřila vás jako pracovníka odboru kultury spoluprací s vámi jako s představitelem občanského sdružení. Tedy spoluprací Necida s Necidem...

No a není to dokonalé ?

Máte podmínky neskonale lepší než ostatní kulturní aktivity. Jak je možné, že soukromník podniká v pracovní době a ještě je za to placen ?

Musíte vyvolat dojem, že je ta akce pro město nejlepší a že se to bez vás neobejde. Když do toho zaangažujete vedení, máte vyhráno. Město si myslí, že je teď vlastně spolupořadatelem, já mám klid a mohu si to pěkně organizovat dál. Zatím jsem z toho vytěžil jeden rok navíc v pracovním poměru, soukromou cestu do Slovinska, kterou městský úřad financoval jako služební a jiné výhody.

Teď děláte radniční noviny ...

Dělám, to víte, že dělám, materiál shánět nemusím, informace mám z první ruky. Není to žádná úmorná práce. Teď jsem ještě přesvědčil radnici, že by v Moravské bráně měla být inzerce a městská rada nedávno rozhodla, že z ceny každého uzavřeného inzerátu mi náleží deset procent do kapsy.

Ale placen jste za vedení Moravské brány, ne?

To ano, mám jako důchodce smlouvu na noviny a dál dělám i mažoretky. Radnice je ráda, že mě tady má, protože kdybych odešel do důchodu, bylo by po akci. Já to přece nebudu organizovat z bytu, i když mám jak telefon tak počítač a faxy mohu posílat z pošty.

Tak ať si kulturu organizují ostatní, já to budu dělat jedině za peníze. A hlavně za peníze města, i když jsem soukromník.

Nemáte obavy, že jednou na radnici přijde někdo, kdo vám to zatrhne ?

To v žádném případě, začínal jsem s tím za Juračky a mohl jsem si dělat

, co jsem chtěl. No a Juračka je pryč a já jsem tady. Nezáleží mi na tom, kdo je v čele města. Teď za Nováka je to ještě lepší. Každý chlap je aspoň trochu ješitný a o starostech to platí dvojnásob. Tak pro tyto lidi udělám nějakou akci, na které se ukážou, zajistím televizi a basta. Televize je pořád ještě mocné kouzlo. A hlavně, v zastupitelstvu už není nikdo, kdo by mě kritizoval. Ti, co tam pokračují, mlčí a ti noví o tom nic nevědí.

Nikdo? Vždyť na posledním jednání zastupitelstva jste byl kritizován.

To máte pravdu, ale postavil se proti mně Juračka a ten má sám máslo na hlavě. Vždyť mě celou dobu kryl. A stejně, dneska proti většině nemá šanci. Mažoretky pro příští rok opět vyšly.

Josef Christel