Hranický týden 5, 1999, č. 38, s. 3:

Otevřený dopis Dr. Ing. Rudolfu Novákovi, starostovi města Hranic.

Pane starosto,

dne 27. září 1999 jsem Vás telefonicky prostřednictvím Vaší sekretářky požádal o přijetí. Neuvedl jsem důvod žádosti, tudíž jste ani nemohl vědět, o čem chci s Vámi mluvit. Přesto mi odpovědí byl Váš vzkaz, že mě přijmete pouze za přítomnosti ředitelky Městského muzea a galerie, mé nadřízené.

Dovoluji si Vás, pane starosto, upozornit, že jednou z Vašich povinností je přijímat občany na jejich žádost. Politika, zvláště pak komunální, je služba a občané si volí své zástupce, aby jim sloužili a nikoliv vládli. Setkání jste mi odmítl a tak jsem nucen Vám to, co jsem měl na srdci, sdělit prostřednictvím tisku. A je to tak, myslím, i lepší.

O co tedy jde. Předvolal jste mou nadřízenou. Nikoliv však proto, abyste řešili problémy Městského muzea, ale proto, abyste jí vyčinil za mnou napsaný článek, uveřejněný v Hranickém týdnu dne 24.9.1999. Vaše argumenty podle jejího sdělení byly, že: jsem napsáním článků (bylo jich od jara několik) porušil pracovně-právní řád organizace (zřejmě Městs

kého úřadu), že jsem spolu s ní pracovníkem města a mám se podle toho chovat, že má se mnou udělat pořádek (zakázat psaní, případně propustit) a dokonce jste jí naznačil, že pokud to neudělá, je možné, že bude krácena na prémiích, případně odvolána z funkce. Důvod ? Neschopnost vést svěřenou organizaci. Tak to je a jste-li chlap, nezapřete to i když to bylo mezi čtyřma očima.

Takže aby bylo jasno: pracovní řád jsem neporušil a ani nemohl, protože nejsem pracovníkem úřadu, nýbrž muzea a tuto organizaci jsem v článku vůbec nezmínil, natož abych ji poškodil. Nejsem ani zaměstnancem města, ale již zmíněné organizace, která je sice organizací zřízenou městem, ale samostatnou právnickou osobou. Pořádek se mnou není zapotřebí dělat, své pracovní povinnosti si plním

a do mého soukromí nikomu nic není. A pokud se týká posledního, nevím jaký kalendář máte, pane starosto, na stole, podle Vašeho jednání mi to připadá na roky 1970 - 1989. Já mám však rok 1999. Ale raději jsem se o tom přesvědčil, protože jsem nevěřil vlastním uším. Tyto metody se používaly za komunistů, ti nesnesli jakoukoli kritiku a mstili se na lidech naprosto nevinných. A byli v tom mistři: když nevyhodíš svého podřízeného, který se nám nelíbí, půjdeš sama. Však my si už nějaký důvod najdeme. Dosadíme na tvé místo jiného a ten bude tancovat podle naší muziky.

Pane starosto, nebudu s Vámi dál polemizovat, ale chci Vám říci jenom toto: nevím, proč na článek reagujete právě Vy. Očekával jsem reakci od tajemníka úřadu, ten je odpovědný za to, co se na úřadu děje. Od Vás jsem očekával poděkování za kritiku a sdělení, že mnou nepřímo uvedené skutečnosti budou prošetřeny v zastupitelstvu. Ale je mi to už jasné, tajemník by si na mou nadřízenou nedovolil. Vy ano. A to je více než smutné.

Nepřestanu psát, pane starosto, ať se Vám to líbí nebo ne. Nebyl jsem potichu za minulého režimu a tak nevidím důvod k mlčení ani dnes. Právo veřejně vyjádřit jakýkoli svůj názor mi dává zákon. Zákon nejvyšší - Ústava České republiky. A pokud se někdo domnívá, že poškozuji něčí p

ověst, může mě žalovat. Ale nikdy nesmí používat takové metody jako Vy.

Nemusíte mě přijímat - ale věřte, že bude-li to někdy, tak jedině v přítomnosti tisku a mého právního zástupce.

V Hranicích dne 27. září 1999

Josef Christel